Дънките
![Изображение](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEghCXVix94PHQq3laA8U_E7KEGubVrH7FAaXBYrZkiXIL3rQNQg-cHVQ2rmRjN9FsANw1MYqzOCVfySJWj7r1A0AZ8vUBKRDIvmQ3hNarW1_G2znk-hStl_SMZiHI5MmlEn3lXictFkpCU/s320/5e762ac1f403b3fe395e57520789c53b-d56l88a.jpg)
Днес отново съм по дънки с щриха на размисли. Доста скъсани от поредни разочарования. Които ме направиха по-силна и наясно със себе си. Осъзнах неща, които из кристализираха след среща с позабравени хора. Благодарна съм. Видях плам в очите им, които ми показа ясно, че дълго време съм се скитала по места, които не са моите и дълбини, в които нямам желание да плувам. Нито ги усещам, нито се виждам в тях като част от пъзела на живота си. Превърнах се в пътешественик, който вървеше без посока. В търсене на себе си някъде, където няма как да си освободи лично пространство. Съвсем сърдечно и съзнателно го признавам пред себе си. Без грам разкаяние, защото това даде нова опитност. Намерих парченца за изграждане на пирамида от ситуации, действия и постижения, които да обогатят душата ми и да ме върнат към центъра й. Често пъти се случва да се пътува безцелно и неопределено, за да се види човек ясно отстрани и някак си обективно, за да не се търси там, където няма как да се намери, за